Mai jos puteți vedea o emisiune despre: Expertize eronate
Răpirea violentă de copii
Îngrijirea rezidențială și consecințele sale
Luarea copiilor în îngrijire - o afacere mare
Supraîncărcare în birourile de asistență socială pentru tineret
Ușa deschisă pentru traficul de copii
În 2022, peste 66.000 de copii și tineri au fost luați în îngrijire în Germania.
Aceștia au fost transferați în grija statului și plasați în familii adoptive sau în case de copii.
Printre aceștia se numără 28 600 de minori refugiați neînsoțiți.
Aceste cifre sunt în general în creștere de ani de zile sau rămân la un nivel similar.
Germania este țara cu cel mai mare număr de copii luați în îngrijire la nivel internațional.
Chiar are Germania cei mai periculoși și incompetenți părinți din lume sau aceste cifre alarmante ascund cu totul altceva?
Această emisiune face lumină în întuneric și analizează îndeaproape sistemul din spatele cazurilor de custodie.
În majoritatea celor 66.000 de cazuri, motivele răpirii de copii nu sunt violența, neglijența sau
dependența de alcool sau droguri din partea părinților.
Cei mai mulți copii sunt luați în îngrijire pentru că părinții lor sunt suprasolicitați.
Alte motive sunt tulburările de atașament dintre părinți și copil, intoleranța la atașament a unuia dintre părinți sau - fiți atenți
- în multe cazuri o relație prea apropiată între mamă și copil.
În aceste cazuri, copilul are adesea pur și simplu o relație bună și armonioasă cu mama.
Rapoarte de expertiză defectuoase
Rapoartele psihologice ale instanței privind tutorii legali sunt adesea întocmite în cursul luării lor în îngrijire.
Aceste rapoarte reprezintă o bază importantă de judecată pentru judecătorii responsabili ai instanțelor de familie și, în
funcție de rezultat, se decide soarta ulterioară a copiilor.
Aceste aprecieri provoacă întotdeauna mari pagube, deoarece duc la interferențe masive în familie.
De asemenea, acestea sunt costisitoare pentru cei afectați.
Acestea îi pot costa pe părinți până la 15.000 de euro și, dacă aceștia nu pot plăti, pe contribuabil.
În total, se câștigă anual câteva sute de milioane de euro.
Aceste evaluări conțin adesea defecte flagrante.
Dr. Andrea Christidis, psiholog, martor expert, psiholog criminalist și terapeut comportamental, care a
scris deja peste 1000 de rapoarte de expertiză privind evaluările familiale, face următoarea declarație:
Nu am avut nicio expertiză care să îndeplinească cu adevărat toate cerințele tehnice.
Acesta a găsit defecte grave în aproape toate.
În multe cazuri, părinții sau părinții îngrijorați au fost diagnosticați de experți după
conversații scurte, uneori doar după convorbiri telefonice.
Dr. Christidis explică acest lucru:
Din nefericire, situația juridică actuală este de așa natură încât oricine este numit de către
judecător are voie să întocmească rapoarte de expertiză.
Dacă o poate face este o altă întrebare.
Dacă judecătorul spune: Da, se pricepe la asta, cred că este competent, atunci poate întocmi rapoarte de expertiză.
Se observă adesea că până și psihologii pregătiți lucrează adesea în mod neștiințific.
De exemplu, testul Rohrschach blot este utilizat cu copiii.
Acolo, ei văd pete de cerneală și trebuie să descrie ce recunosc în ele.
Astfel de teste sunt complet nepotrivite ca probe în instanță și totuși sunt citate ca bază
pentru o decizie privind bunăstarea copilului.
Dr. Christidis spune:
Poți să pui ce vrei în el. Sunteți pur și simplu liberi.
Depinde de psihicul evaluatorului, de ceea ce vede el în el și nu neapărat de ceea ce vede copilul..
Orice rezultat dorit de expert poate fi diagnosticat pe această bază neștiințifică și extrem de controversată.
În cele mai multe cazuri, consecințele sunt fatale.
În rapoarte, părinții sunt adesea diagnosticați cu o lipsă de abilități parentale sau cu tulburări de personalitate.
Acestea sunt apoi motivele pentru pierderea custodiei și plasarea copiilor în familii de plasament sau în case de copii.
Cei mai mulți oameni nu sunt conștienți de aceste fapte.
Toate aceste proceduri nu sunt accesibile publicului și aproape nimeni nu are acces la aceste procese.
Răpirea violentă de copii și consecințele acesteia.
Ceea ce poate însemna în practică pentru familiile în cauză emiterea acestor rapoarte inadecvate, adesea exagerate și eronate,
este ilustrat mai jos prin intermediul unor studii de caz.
Următoarele scene pot fi foarte deranjante.
Cu toate acestea, mulți copii și părinții lor experimentează această cruzime la prima mână.
Prin urmare, vă cerem să nu vă uitați în altă parte și să vă confruntați cu suferința copiilor și a familiilor.
Copiii sunt slabi și neajutorați, nu au lobby și nu sunt ascultați de nimeni.
Dacă fiecare dintre noi nu se uită și nu acționează împotriva acestei nedreptăți.
În următorul caz, mama este acuzată că și-a îndepărtat fiul de tatăl copilului, deoarece băiatul
însuși a declarat că nu dorește să își viziteze tatăl.
Mama a fost apoi diagnosticată cu o tulburare de personalitate ca urmare a unei expertize eronate, iar custodia i-a fost retrasă.
Deși băiatul de 4 ani era în pat cu febră, a fost smuls de lângă mama sa, după cum se poate vedea mai jos.
Bunicii au fost prezenți în acea zi și au filmat scena cu telefoanele lor mobile.
Și fiica era la serviciu și atunci a sunat clopoțelul și apoi la biroul de asistență socială pentru
tineri și tatăl copilului a intrat în forță pe hol.
Și un picior a fost pus în ușă.
Apoi au luat o decizie, iar Elias a fost luat în îngrijire și s-a mutat cu tatăl său.
Iar fiica s-a întors imediat de la serviciu.
La scurt timp, clopoțelul a sunat din nou și a venit executorul judecătoresc.
Apoi executorul judecătoresc l-a întrebat pe Elias: Tatăl tău este la ușă, vrea să te ia cu el acum.
Apoi a început să plângă și a spus: Nu, nu vreau să merg acolo.
Apoi executorul judecătoresc a plecat din nou și a spus că Elias ar trebui să rămână aici deocamdată și să se facă bine.
Apoi au venit cinci sau șase ofițeri, nici nu pot să spun exact acum, care au stat în jurul patului în
care fiica era întinsă cu Elias și au vrut să îl ia.
Eu și soția mea am avut apoi prezența de spirit de a scoate telefoanele mobile și de
a le ține în sus pentru a documenta ceva.
Ouch, ouch, ouch. Vreau doar să vorbesc cu tatăl copilului. Vreau doar să vorbesc cu tatăl copilului.
Putem să luăm o haină și pantofi pentru copil? Vă rog? O haină și pantofi pentru copil!
Vrei să iei asta?
Vino aici, Steffi. Vino încoace. Cel puțin spune la revedere.
Spune la revedere o dată. Spune la revedere o dată. Spune la revedere o dată. Dă-i drumul la ușă. Dă-i drumul la ușă.
De cât timp nu v-ați mai văzut fiul?.
Da, apoi au fost patru luni în care nu l-am văzut deloc.
În următorul caz, mama a fost acuzată pe nedrept că suferă de tulburări de personalitate pe baza unei expertize
inadecvate și, prin urmare, a fost privată de custodie.
Fiica ei filmează cum, la cinci și jumătate dimineața, angajații biroului de asistență socială pentru tineri
se prezintă în fața ușii, însoțiți de poliție, și îl iau cu forța pe fiul ei de 7 ani.
Da, și dacă noi spunem că fratele nostru nu vrea să iasă, nu vrea să plece, atunci... Eu nu vreau!.
Doar pentru că cineva susține ceva care nu este adevărat....
Eu nu vreau asta! Nu vreau să merg!
Dar nu mă puteți acuza că am făcut ceva rău.
Ceva foarte rău. Copiii mor de foame undeva și nu se întâmplă nimic.
Copilul meu este bine îngrijit și este luat de aici..
Nu, dar dacă nu vreau. Nu vreau!
Dar eu nu vreau să plec!
Încă nu-mi pot scoate din urechi țipetele fiului meu când l-au târât pe scări.
Și vecinul de peste drum a observat totul.
Îl văzuse încercând să se agațe de tocul ușii când poliția l-a luat cu forța.
Apoi, acest polițist, un bărbat foarte puternic, i-a răsucit brațele fiului meu mic de șapte ani și l-a tras de lângă mine.
Apoi s-a aruncat peste umărul lui și a plecat cu el.
Iar fiul meu a țipat și a țipat și a țipat și a țipat și a țipat.
Și nu poți să-ți scoți asta din urechi..
Ați putea crede că acestea sunt doar cazuri izolate și o excepție absolută.
Din păcate, însă, mulți părinți și copii raportează astfel de incidente brutale.
Consecințele acestor experiențe traumatizante rămân adesea nerezolvate toată viața.
Anxietatea, atacurile de panică și tulburările de atașament sunt doar o mică parte din consecințele cu care copiii și familiile
trebuie să se lupte de obicei pentru tot restul vieții.
Iată două studii de caz pentru a ilustra acest lucru:
Când m-am întors, mi-a fost foarte teamă că, la un moment dat, voi găsi doi oameni sau
bărbați care să stea acolo și să mă ia din nou.
L-am însoțit apoi la școală timp de șase luni, am stat lângă el și da, am făcut efectiv tot ce vă puteți
imagina pentru a-l însoți pe copil și a-i îndepărta teama.
Paul avea doar doi ani când a fost luat din familie.
A încetat să mai vorbească și are și astăzi probleme de vorbire.
Mulți copii suferă, de asemenea, de trauma de a fi smulși din mediul lor familiar.
Acest lucru duce iremediabil la răni profunde și la schimbări comportamentale la copii.
În cazul în care părinților li se permite apoi să viziteze copiii, aceste vizite au loc, de obicei, sub supraveghere.
În cadrul reuniunilor, care sunt de obicei foarte rare, se aplică reguli stricte.
Părinților nu li se permite să manifeste sentimente sau să vorbească despre trecutul lor comun.
În cazul în care regulile sunt încălcate, vizitele vor fi interzise cu totul.
Rămânerea acasă și consecințele ei
Deși se presupune că este vorba despre bunăstarea copiilor, în cele mai multe cazuri, șederea într-un centru
de îngrijire înrăutățește dramatic situația copiilor.
Îngrijirea rezidențială are adesea consecințe grave pentru copii și tineri.
Wakia este un alt exemplu în acest sens.
Ce i-au făcut mai mult de trei ani de acasă veselului Wakia?.
M-a schimbat destul de mult.
Indiferent cât de drăguță este o persoană pe care tocmai ai cunoscut-o, tot nu ar trebui să ai încredere în ea.
Asta este ceea ce am învățat din ea.
Dr. Christidis explică faptul că acesta nu este un caz izolat:
Deci, în... foarte scurt: copiii nu sunt ajutați deloc în facilități.
Acest lucru se poate întâmpla doar în cazul copiilor care au fost într-adevăr abuzați grav și în cazul în care
medicina legală a stabilit în mod clar leziuni grave la copii:
Abuz sexual - indiferent de ce - da?
Dar - există studii întregi - casele de copii, de exemplu, casele de copii catolice sau
organizațiile diaconale, sunt publice pe internet.
Am descărcat câțiva care și-au dat seama singuri că aproape 90% dintre copiii dinainte - sau adolescenții de mai târziu -
înainte de a ieși la lumină sunt afectați într-un fel sau altul.
Aceștia sunt fie dependenți de droguri, fie alcoolici, fie infractori.
Nu primesc nicio calificare decentă, niciuna, nici măcar o calificare profesională decentă, astfel
încât de multe ori ajung să plătească statul după aceea pentru că se află în, în ceea ce ...
Ce se face cu copiii din casele de copii?
Acestea sunt stocate.
Au un raport de personal care te face să plângi - da?
Deci și acolo se fac economii, totul este privatizat.
Cu toții vor doar să facă profit.
Astfel, copiii sunt puși în așteptare și nu sunt încurajați.
Sunt numai prostii ceea ce spun ei.
Îngrijirea custodiei - o afacere mare
În 2022, 121.000 de copii trăiau în centre de plasament și aproximativ 86.000 de copii în familii de plasament.
Cazarea în cămin costă între 42.000 și 54.000 de euro pe copil pentru un an.
Pentru primirea unui copil în plasament, familiile primesc o indemnizație lunară de îngrijire de 700
până la 900 de euro, în funcție de vârsta copilului.
Contribuabilii plătesc 4,9 miliarde de euro pe an pentru aceste măsuri.
Următorul fragment dintr-o conversație cu un angajat care lucrează de zeci de ani în domeniul
asistenței sociale pentru tineri ilustrează situația.
Zona de internare este cea care aduce cei mai mulți bani.
Adică, până la urmă, puteți vedea că unitățile de spitalizare devin din ce în ce mai răspândite de-a lungul anilor.
Cei care aruncă copiii pe piață, ca să spunem așa, sunt birourile de asistență socială pentru tineret.
Să o arunc pe piață?
Spun acest lucru în mod deliberat:
Aruncă-l pe piață! Pentru că așa stau lucrurile: este vorba de bani, este vorba de bani.
Și dacă biroul de asistență socială pentru tineret îmi oferă un tânăr pentru o anumită rată zilnică sau lunară, atunci eu fac o
ofertă biroului de asistență socială pentru tineret și biroul de asistență socială pentru
tineret spune că accept sau nu accept această ofertă.
Este o afacere, până la urmă.
Iar birourile de asistență socială pentru tineret sunt în cele din urmă fericite dacă au
o organizație care le ia tinerii de pe cap.
Modul în care se descurcă copiii în centre și dacă măsurile luate în aceste centre sunt rezonabile și utile pentru
copii nu este adesea suficient verificat de către personalul biroului de asistență socială pentru tineret.
În repetate rânduri, au ieșit la iveală scandaluri legate de copii din Germania care au fost încredințați unor
familii adoptive și unor centre de plasament din străinătate.
Ei nu mergeau la școală acolo, iar celelalte activități ale lor nu erau monitorizate - sau supravegheate.
În acest caz, aspectul financiar are prioritate față de bunăstarea copilului.
O organizație primește până la 5.000 de euro pe lună pentru un copil de la biroul de asistență socială pentru tineret.
Dacă organizația trimite copilul la o familie adoptivă din Polonia, de exemplu, trebuie să
plătească doar 600 de euro pe lună pentru acest lucru.
Ceea ce se întâmplă cu restul banilor nu este adesea verificat.
Supraîncărcare în birourile de asistență socială pentru tineret
Există, de asemenea, un deficit de personal în majoritatea birourilor de asistență socială pentru tineret,
iar angajații sunt suprasolicitați în mod constant.
Așadar, există o lipsă de timp și de personal pentru a monitoriza locul unde se află și bunăstarea copiilor.
Mulți asistenți sociali își părăsesc locul de muncă pentru că nu mai suportă modul în care se face munca.
Un ofițer de asistență socială pentru tineret din Berlin pe această temă:
Doar că oamenii nu mai vor să rămână aici și nu mai vor să lucreze în condițiile de muncă,
pleacă colegi care sunt prea ocupați și spun:
Nu, pentru mine asta nu mai este asistență socială în sensul că vreau să o fac - și apoi să mă duc în altă parte.
Acest lucru agravează situația.
De asemenea, rămâne întrebarea cine va face munca acolo.
Dr. Christidis, care se ocupă de ani de zile de rețineri ilegale și supraveghează personal multe cazuri, comentează următoarele:
Iar administrația, adică personalul de la biroul de asistență socială pentru tineret, aș spune că sunt doar niște executivi.
Și nu trebuie să te gândești că acolo sunt psihologi sau pedagogi sociali, așa cum se întâmpla pe vremuri, uneori ocazional.
Uneori avem un profesor de grădiniță, uneori avem un motolog, care este responsabil cu
terapia prin mișcare sau ceva de genul acesta.
Oameni care nu au nicio idee - unii dintre ei. De asemenea, cei care au abandonat studiile universitare; în masă, într-adevăr.
Asta înseamnă că nu au expertiză, ci doar competență oficială, da?
Ei primesc bani pentru a face acest lucru.
Acest deficit de personal înseamnă, de asemenea, că siguranța și, prin urmare, bunăstarea copiilor care se află
în nevoie existențială din cauza abuzului, neglijării sau violenței nu mai pot fi garantate.
Acest lucru arată clar că statul, care știe de ani de zile despre aceste abuzuri, nu
este preocupat de copii și de bunăstarea lor.
Având în vedere situația bugetară dificilă, și sectorul social este amenințat acum cu reduceri de fonduri de milioane de euro.
În acest moment trebuie să se sublinieze următoarele:
Există mulți lucrători și educatori în casele de copii cărora le place munca lor și sunt dedicați.
Sunt buni la suflet și se concentrează pe copii și pe bunăstarea lor.
Cu toate acestea, după cum s-a explicat în detaliu mai sus, le este din ce în ce mai imposibil să își desfășoare
activitatea în mod conștiincios și cu grija și atenția necesare.
Ușă deschisă pentru traficul de copii*
Un alt aspect care este doar pe scurt subliniat aici este traficul de copii.
În acest sistem opac și abia monitorizat, este ușor să îi faci pe copii să dispară neobservați.
Este dovedit că acest lucru se întâmplă cu mii de copii în fiecare an.
Acești copii pot fi ținuți captivi în bordeluri de copii și, de asemenea, folosiți pentru abuzuri rituale.
În instituții și cămine, copiii sunt adesea la mila îngrijitorilor și sunt complet dependenți.
Acest lucru deschide ușa abuzurilor, iar multe scandaluri au ieșit deja la iveală.
A devenit clar că politicieni de rang înalt, judecători, ofițeri de poliție și asistenți sociali
erau adesea implicați în abuzuri asupra copiilor.
Consultați alte programe Kla.TV publicate anterior pe această temă, care sunt enumerate în creditele de sub program.
Concluzie A devenit clar că copiii sunt traumatizați și afectați pe viață ca urmare a răpirii
copiilor de către birourile de protecție a tineretului.
În multe cazuri, este vorba despre profit și despre copil ca marfă, și nu despre protejarea
acestuia și protejarea lui împotriva răului.
Sistemul acoperă și încurajează acest abuz.
Doamna Christidis explică acest lucru după cum urmează:
Este vorba despre preluarea educației de către stat?
Sunt părinții privați de toate drepturile lor?
În 2002, Olaf Scholz a declarat pentru ziarul Die Welt: Vrem să cucerim suveranitatea aeriană asupra paturilor copiilor.
Și la scurt timp după aceea a spus: Avem, SPD-ul a ridicat deja suveranitatea aeriană asupra pătuțurilor.
În limbaj simplu, acest lucru înseamnă că statul are cât mai multă influență posibilă asupra educației copiilor.
Drepturile părintești nu sunt respectate, iar familia este afectată din exterior.
Acest lucru este în conformitate cu agenda de gen adoptată de ONU.
Unul dintre obiective este eliminarea drepturilor părinților asupra copiilor lor, pentru a impune
un model familial și social global, sincronizat.
Pentru că, în conformitate cu ideologia de gen, responsabilitatea pentru creșterea și bunăstarea copiilor nu aparține
în primul rând familiei, ci statului și instituțiilor sale, școli, centre de tineret, internate etc.
În ciuda tuturor scandalurilor și a faptelor care continuă să iasă la iveală în legătură cu răpirile de copii, furtul și
traficul de copii, nu există investigații și dezvăluiri bine întemeiate până la pământ din partea așa-numitului stat de drept.
De asemenea, mass-media publică este în mare parte tăcută și nici nu face publice scandalurile pe scară largă și
nici nu cere responsabilități din partea celor vinovați.
Unele rapoarte explozive și înșelătoare au fost șterse din arhivele mass-media.
Atunci care este ordinea de zi pentru a opri acest lucru?
Numeroase organizații, persoane fizice, cum ar fi medici, psihologi și avocați dedicați care militează
pentru drepturile copiilor au un răspuns clar la această problemă: munca de relații publice.
Aceste fapte trebuie să fie făcute publice.
În decembrie 2023, de exemplu, a avut loc un simpozion de presă organizat de MWGFD e.V. pe tema
Atacurile instituționale asupra copiilor noștri.
Este dorința MWGFD și a tuturor celor cărora le pasă de bunăstarea copiilor noștri ca această problemă
să fie adusă în atenția tuturor concetățenilor noștri în fiecare zi, ca un semnal de alarmă roșu.
Cu toții trebuie să ne asigurăm că aceste informații sunt diseminate pe scară largă.
Toți judecătorii, procurorii, profesorii, educatorii și medicii, în special, trebuie să fie informați și să fie chemați
să contribuie la drenarea acestei mlaștini incalificabile.
Concluzia trebuie să fie: Avem nevoie de oameni curajoși - vremea tăcerii și a eschivării
a trecut - acum este nevoie de toată lumea.